Vers-sors
Adalékok Jámbor Pál egy’ költeményének utóéletéhez…
Szegeden, a Fonógyári úti Belvárosi temetőben, a XI. tábla 158-175. számú sírhelyein áll az a családi sírbolt, mely Klauzál Gábor (1804-1866) hamvait is őrzi. Már 2008-2009-ben, amikor a sírbolthelyet és az azon emelt síremléket kutattam, mélységesen elgondolkodtatott a fejezeti sírjel előoldalán lévő márványtáblán, Jámbor Pál néhánysorosa...
![]() |
Jámbor Pál (1821-1897)
költő és író élete, munkássága – sok más kortársához hasonlóan – mára, még az
irodalomszerető, kedvelő emberek körében is szinte ismeretlen. Részben a
történelmi távlat, részben a mindenkori hivatalos kultúrpolitika
méltánytalanságai, részben a kollektív tudat silányulása, valamint a közbeszéd
sekélyesedése együttesen eredményezte azt, hogy egyesekben talán a neve még ismerősen
csenghet, de érdemben róla már szinte semmit nem tudnak. Pedig élete kalandos,
fordulatokkal teli, kortársaihoz hasonlóan neki is meg kellett küzdenie
mindenért.[1] Még ha versei, írásai nem
is emelik nemzeti irodalmunk legmagasabb régióiba, alkotásai több mint egy
évszázad után is figyelemre méltóak. A jelen dolgozatban mindössze egyetlen
versét és annak mostoha utóéletét próbálom meg felvázolni, talán okul belőle az
utókor…
Amikor
Klauzál Gábor 1866. augusztus 3-án bekövetkezett halálának hírét az országos
lapok szétrepítették, sokan ragadtak tollat, hogy az elhunyt emlékét, életét,
tetteit, érdemeit valamilyen módon megörökítsék, iránta kegyeletüket kifejezzék.
Jámbor
Pál az általa tisztelt és nagyrabecsült képviselőtársának „Klauzál” címmel írt versével állított emléket. A költeményt a
Fővárosi Lapok, az 1866. augusztus 29-ei lapszámának címoldalán közölte.[2] A vers közzétett szövege a
következő:
A
vers részletes tartalmi elemzésétől eltekintve is megállapítható, hogy ebben a
nyolc sorban valóban jelen van mindaz, ami magát Klauzál Gábort jelenti. A vers
további utóéletének néhány mozzanata az, ami számunkra érdekesebb lehet…
Jámbor
írásának megjelenéséről a Szegedi Híradó már a másnapi lapszámában[3] hírt ad: „A ’Fővárosi Lapok’ „Klauzál” cím alatt
Jámbor Páltól a következő költeményt hozzák:”, majd közlik a verset is:
A
szegedi lapban közölt vers, az első szakasz harmadik sorában már eltér az
eredetitől: „dúsabb é ma?” helyett „dúsabb-e ma?” az átirat. Ezzel az apró
változással kezdődött meg a vers sorvasztása, melynek mértéke napjainkra már a
jelentéstartalomra is befolyást gyakorol…
Jámbor
verse szerepet kap 1907-ben, amikor a Szegedi Iparosifjak Közművelődési Egylete
emléktáblával jelöli meg azt a helyet, ahol Klauzál Gábor a Szegeden való
időzése során rendre tartózkodott. Az egykori régi, egyemeletes sárga épület
akkor már nem állt, így a vörösmárvány tábla a helyén épült Lengyel-ház,
Kelemen utcai oldalára került felerősítésre. Az emléktábla állításának
előkészületeiről a helyi sajtó is tudósított.
A
Klauzál-emléktábla 1907. szeptember 15-ei felavatásáról a Szegedi Híradó
beszámolójában közölte a tábla szövegét is:
Itt lakott
KLAUZÁL GÁBOR
a szabadelvü ellenzék vezére,
a 48-as minisztérium ipari,
kereskedelmi és földmivelés-
ügyi minisztere.
|
Még
azt is megtudhatjuk, hogy az ünnepi beszédet Firbás Nándor mondotta és jelen volt az avatáson Jászay Géza apát-plébános, Rainer Károly iparkamarai alelnök,
valamint Szmollényi (–Sic!) Nándor tanár, de az emléktábla egyéb
szövegrészeit a lap nem említi.[4] Hiteles fotográfia
hiányában, erről a tábláról többet nyilatkozni nem tudok…
A
tábla történetéből ismert, hogy azt, miután erősen megrongálódott, az 1980-as
évek végén kicserélték. Ma is ez az emléktábla látható az eredeti helyén.[5]
A
jelenlegi emléktábla – mely a korabeli újságban leírtaktól szövegezésében
jelentősen eltér – tartalmazza Jámbor versének első két sorát:
Mindössze
két sor a vers első szakaszából, de már az első sorban két eltérés van: belép
egy kettőspont, illetve a végén lévő írásjel, a vessző lemarad. A szerzőt pedig
„Hiador”-ként jelölik, holott ő
eredetileg saját nevén jegyezte munkáját.
Az
emléktábla kapcsán, adalékként megjegyzendő, hogy a Szegedi Közéleti Kávéház és
a Klauzál Gábor Társaság – Klauzál Gábor halálának 150. évfordulója alkalmából
– a Lengyel-ház Klauzál téri homlokzatára új emléktáblát tervezett állítani,
mely szövegezésében kiküszöbölte volna a korábbi pontatlanságait. Szeged város főépítészéhez, Szabóné Fehér Évához való három évi
kérvényezés, újabb és újabb dokumentumok, dokumentációk, tervek, kiegészítések,
hiánypótlások megküldése, illetve az időközben hatszámjegyűre duzzadt költségek
után, 2015. december 15-ei keltezéssel, Szeged Megyei Jogú Város Polgármesteri
Hivatal Humán Közszolgáltatási Iroda Művelődési Osztályának irodavezető-helyettese,
Kardos János a következő, döntésről
szóló értesítést küldte „… Az Önök
szándéka az időközben lezajlott településképi bejelentési eljárás döntésével
ellentétes lett. A kialakult helyzet miatt már nem áll módunkban a közgyűléssel
véleményeztetni a tábla kihelyezését. …”.[6] A civilek által
kezdeményezett és saját költségükön felállítandó emléktábla szép és új értéke
lett volna Szegednek, de a városnak mindez nem kellett…
Ismert
a korabeli szegedi sajtóból, hogy egy helybéli fényképíró már 1866. szeptember
elején lefényképezte Klauzál Gábor családi síremlékét.[7] A kép további sorsa
ismeretlen, így a síremlék akkori fejezeti sírjeléről sem alkothatunk valós
képet. Sajnos, nem találtam pontos adatot arra vonatkozóan, hogy a Klauzál
Gábor hamvait őrző sírbolt fejezeti sírjelére mikor került fel az a
márványtábla, mely Jámbor Pál idézett versét is tartalmazza.
Amikor
2008-2009-ben a síremlék és szimbolikájának leírását készítettem, akkor a
fejezeti sírjel előoldalán lévő márvány emléktáblán, Jámbor Pál verse ebben a
formában volt olvasható:
![]() |
HAZÁDÉ VOLT ESZED, SZIVED,
ÉKES SZÓD OSTOROD,
SZEGÉNYEBB VAGY DÚSABB-E MA
ÖVÉ DICSŐ POROD! –
DÚSABB LŐN Ő, ÉN AZT HISZEM
ÉS A NÉPE A HIT:
SZEGEDHEZ NEM SZÓL SENKI ÚGY,
MINT SZÓLNAK HAMVAID.
|
![]() |
Az
eredeti szöveghez képest itt már szembeszökőek az eltérések. Az egyik
legnagyobb talán, hogy a két versszak egybefolyik. A megjelenő szöveg írásjel
és ékezethiányai már az eredeti jelentés értelmezését is torzítják. A második
sorban kettőspont hiányzik, a sorvéget nem pont zárja le. A harmadik sorban
önkényesen jelenik meg egy kötőjel, az „é” ékezetet veszít, a sorvégéről a
kérdőjel lemarad. A negyedik sorban ugyancsak kettőspont hiányt találunk.
A
második versszak első sorában a pontosvessző egyszerűsödik, a sor végéről pedig
az írásjel is elmarad. A második sorban a „népé”
helyett „népe” szerepel, az utolsóban
pedig a gondolatot elválasztó és ezzel az utolsó szót nyomatékosító hosszú
kötőjel hiányzik. Tulajdonképpen az eredeti nyolc soros versből, mindössze
kettő sor az, amelyik nem szenved csorbát: az első és a hetedik. A táblán a
vers szerzője nem került megjelölésre.
Néhány
évvel később, ezt a síremléket „felújították”.[8] Nem kutattam az ebben
érintetteket, sem a megrendelőt és az elvégzett munkát átvevőt, valamint a
kifizetést engedélyezőt, sem a tényleges kivitelezést végzőket, de érdemes az elvégzett
„munka” eredményességéről – a 2015-ben
készült felvételek alapján – meggyőződni és véleményt formálni…
A
„felújítás” során, a fejezeti sírjel
előoldalán a korábbi márványtáblát újra cserélték. Az új tábla vésésekor még a
korábbi tábla szövegét sem voltak képesek lemásolni, a versnél további „szöveggyilkosságot” követtek el:
![]() |
HAZÁDÉ VOLT ESZED, SZÍVED,
ÉKES SZÓD OSTOROD.
SZEGÉNYEBB VAGY DÚSABB-E MA
ÖVÉ DICSŐ POROD
DÚSABB LŐN Ö ÉN AZT HISZEM
ÉS A NÉPE A HIT
SZEGEDHEZ NEM SZÓL SENKI ÚGY
MINT SZÓLNAK HAMVAID.
|
![]() |
Vegyük
sorra most csak azokat a torzulásokat, amit a tábla másolása során vétettek. A rövid-hosszú
magánhangzók átírásától most eltekintve, a második sor végén a vessző pontra
módosul, ez által, az eredeti Jámbor vers szerinti rend itt véletlenszerűen helyreáll.
A harmadik sortól a nyolcadikig, a mondatbeli tagolások viszont eltűnnek, így
ez a hat sor egy mondatba sűrűsödik. Részleteiben így néz ki: a negyedik
sorban, a sorvéget lezáró írásjel és a hosszú kötőjel lemarad. Az ötödik sorban
az írásjel, a hatodik sorban a kettőspont, a hetedik végén pedig a vessző eltűnése
teszi tagolatlanná a költeményt és nehezen értelmezhetővé annak tartalmát. Elemista
koromban, írásórán – amikor az iskolában még a tollszár végén lévő tollhegyet
tintába mártogattuk – mondotta rosszallóan tanítóm, ha valamelyikünknél a másolt
szövegben hibát talált: „Kisfiam, a másolás a legalantasabb szellemi munka,
mert az nem igényel önálló gondolatokat…”
Mielőtt
lezárom Jámbor Pál versének sorsáról szóló gondolatsort, idézek ismét az
általunk tett kezdeményezés elutasításáról szóló levélből: „[Klauzál Gábornak] …a
Belvárosi temetőben lévő sírja pedig a város örökös gondozásában van.”[9] – Sapienti sat!
Jámbor Pál költeménye
több megbecsülést érdemel. Nem csak szerzője és a benne megidézett férfiú
miatt, hanem azért is, mert – mint minden irodalmi alkotás, úgy – ez a
költemény is nemzeti irodalmunk része, nyelvünk egyedi értéke, őseink hagyatéka.
Ne feledjük, Klauzál Gábor 1843. július 5-én a pozsonyi országgyűlésben,
nagyhatású beszédben állt ki a magyar nyelv ügye mellett. Csak akkor válhatunk
a reformkor nemzedékének emlékéhez méltó utódokká, ha szellemiségüket követjük
és mi is szeretjük, ápoljuk, védjük legfőbb nemzeti kincsünket, az édes
anyanyelvet…
![]() |
Bartos Mihály
helytörténész
Klauzál Gábor Társaság alapító tagja
2016. április
![](/images/sep2.gif)
Megjegyzések:
[1] Jámbor Pál (1821-1897) Pakson született,
gimnáziumi tanulmányait Kalocsán, Pécsett és Vácott végezte. A kalocsai
papnevelő intézetbe 1840-ben lépett be, majd tanulmányai elvégzése után,
1844-ben szentelték pappá. Előbb káplán Ó-Becsén, majd 1848-től plébános
Jankováczon.
Első verseivel 1843-ban tűnt fel,
majd a Honderűben jelentek meg írásai. Petőfivel és költészetével szemben,
tisztességtelen játszmában használták fel személyét és költeményeit, így egyre
inkább elidegenítették őt a fiatalabb írói nemzedéktől.
A szabadságharc alatt, 1849-ben a
közoktatási minisztériumban volt alkalmazásban. A szabadságharc leverésekor bujdosik,
majd elhagyja az országot és 1852-től Párizsban él, ahol aktív irodalmi
tevékenységet folytat. Az 1859. évi hazatértét követően, segédlelkész Hegyesen,
majd 1861-ben a kulai kerület országgyűlési képviselőjévé választják. Az
országgyűlés után a szabadkai gimnázium igazgatója lett, időközben 1867-1871-ben
ismét országgyűlési követté választják korábbi körzetében. Az egyházi rendből
1871-ben kilépett, igazgatói állásából 1882-ben vonult nyugdíjba. Szabadkán élt
élete végéig.
Szerelmi líráját a szabadságharc alatt
politikai és hazafias versekkel váltotta fel, elszánt küzdelemre buzdítva
énekli meg a magyar történelem szabadsághőseit. Franciaországi élményeiről Párizsi emlékek címmel, 1861-ben
megjelent könyvében számol be. Irodalmi munkásságának kortársi megítélése
vegyes, napjainkra alakja és művei feledésre ítéltettek.
J.P. írói álnevei:
H. or.; H…or; Klytus; Klythus; Klythus Hiador.
Köszönetet mondok
a Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár Budapest Gyűjtemény vezetőjének, Sándor Tibornak Jámbor Pál fotográfiája
rendelkezésre bocsájtásáért. – Budapest-Képarchívum, Borsos József festőművész
felvétele, 1865. képazonosító: 040229.
[2] Fővárosi Lapok –
Irodalmi Napiközlöny, III. évf. 196. szám, 1866. augusztus 29. 1.o.
[3] Szegedi Híradó,
VIII. évf. 69. szám, 1866. augusztus 30. 2.o.
[4] Szegedi Híradó,
L. évf. 216. szám, 1907. szeptember 17. 5.o.
[5] Jóindulattal
vélelmezhető, hogy az eredeti emléktáblához hasonló készült, mai szövegezésének
alapja is a korábbi lehetett.
[6] Iktatószám:
53242-3/2015.
[7] „Klauzál Gábor családi síremlékét Mezei
Péter helybéli fényképész lefényképezte…” – Szegedi Híradó, VIII. évf. 73.
szám, 1866. szeptember 13.
[8] A síremlék
felújítására egy hazai temetkezési kegyeleti szakmai kiadványban jelent meg
előrejelzés: „…Mindezen túl a Szegeden
nyugvó Klauzál Gábor, az első felelős magyar kormány miniszterének nyughelye
lesz helyreállítva, …” – Tóth Zsolt ME NEKB: A Nemzeti Emlékhely és
Kegyeleti Bizottság hírei. – Magyar Temetkezés, X. évf. 2. szám, 2012. július
17.o.
[9] Szeged Megyei
Jogú Város Polgármesteri Hivatal Humán Közszolgáltatási Iroda Művelődési
Osztályának irodavezető-helyettese, Kardos
János levele – iktatószám: 53242-3/2015.
![](/images/pecset_s.gif)