Nagy Péter díszpolgárra emlékezünk
2020. december 10-én, életének 72. évében elhunyt Nagy Péter, a budafoki református gyülekezet nyugalmazott lelkipásztora, Budafok-Tétény Budapest XXII. kerület Díszpolgára. Megemlékezésünkben búcsúznak Tőle tisztelői...
![]() |
2004-ben első alkalommal útjára indított díszpolgártalálkozóinkon az 1995 óta kitüntetett díszpolgárokkal közösen, évről-évre együtt köszönthettük kerületünk legújabb díszpolgárát, Nagy Péter 2019-ben – huszonhetedik kitüntetettként – csatlakozott a Díszpolgárok Társaságához, a koronavírus járvány miatt sajnos a 2020. évi találkozó elmaradt, így csak a bemutatkozása alkalmával üdvözülhettük körünkben, s most már – korai halálával – a Díszpolgárok Égi Társasága tagjaként tekint le ránk...
Hiányozni fog, rá emlékezünk képeinkkel...
Az elmúlt évek díszpolgárbúcsúi után – elsőként éppen a legfiatalabb díszpolgártárs, a tragikus hirtelenséggel 2008 nyarán elhunyt Kolonics György (†36) többszörös olimpiai bajnok kenusunk távozott közülünk, őt követte 2009 őszén dr. Gazdag László ny. iskolaigazgató, borász (†84), majd 2010 nyarán Budafok-Tétény első díszpolgára Munkácsy Károly (†87) ny. pedagógus, szobrászművész, 2013 őszén Priska József Tamás (†77) ’56-os szabadságharcos, 2015 februárjában dr. Mercz Árpád (†96) ny. főiskolai tanár, borász, borászati szakíró és dr. Joó Ernő (†92) helytörténész, 2016 januárjában Pelikán Imre (†92) építész, a Baross Gábor-telepi Polgári Kör örökös és tiszteletbeli elnöke, majd 2017 decemberében dr. Gömöry Géza (†76) gyermekorvos – díszpolgártársait követve, kilencedikként Nagy Péter (†71) ny. lelkésztől búcsúztunk:
![]() ![]() ![]()
|
A Lics-család, a Budafok-Tétény: múlt, jelen, jövő Asztaltársaság- és a Klauzál Gábor Társaság tagjai tisztelettel emlékeznek rá, emlékét a díszpolgártalálkozóink állandó helyszínéül szolgáló budafoki Lics Pincészet nagy kóstolótermében található Díszpolgárok Emlékfalán leleplezendő tablójával méltóképpen megőrizzük!
![](/images/sep2.gif)
Búcsú Nagy Péter díszpolgártól
|
Nagy Péter 1949-ben született Budapesten, édesapja Nagy Gyula református lelkészt követve a lelkipásztori hivatást választotta, a Budapesti Református Teológiai Akadémia elvégzése után ösztöndíjasként a Münsteri Egyetem Teológiai Fakultásán folytatta tanulmányait, hazatérve 1982-től 20 éven át a Komlói Református Gyülekezet, majd 2002-től 16 éven át – nyugállományba vonulásáig – a Budafoki Református Gyülekezet lelkipásztora, szolgálata országos elismeréseként 2018-ban a Magyar Érdemrend lovagkeresztje kitüntetést, míg szűkebb pátriájában 2019-ben „XXII. kerület - Budafok, Budatétény, Nagytétény, Baross Gábor-telep díszpolgára” kitüntető címet kapott, 2020. december 28-án kísérték utolsó útjára szűk családi körben az Új Köztemetőben...
A díszpolgártalálkozókat szervező Klauzál Gábor Társaság felkérésére az alábbi megemlékező írásokkal búcsúznak Nagy Pétertől (1949-2020):
Szász Lajos budafoki református lelkész:
Dr. Németh Géza a budafoki református közösség presbitere:
Nagy Péterre emlékezve
A Felvidékről kitelepített hatgyermekes lelkészcsaládba született. Szülei
szerény anyagi körülmények között, de széles társadalmi beágyazottságban
nevelték Pestszentlőrincen. Péter többször is mesélte a kommunizmus diszkrét
bájáról, hogy a szembe szomszéd nénivel voltak iker telefonra kötve, akinek a
fia belügyi tiszt volt. Ha elromlott a telefon, nem a postának, hanem a néninek
kellett szólni, aki hívta a belügyes technikusokat. A fia egyszer elárulta,
hogy a Nagy családról közel egy méter magas papírhegyet alkotó nyilvántartást
vezettek.
Tinédzserként minden tekintély ellen lázadt. Továbbtanulás helyett
nyomdász lett, az Egyesült Izzó nyomdájában dolgozott és fusizott. Testközelből
ismerte meg a munkásosztály életét. Már szolgálati lakást ajánlott fel neki a
vállalat, amikor egy lelki megújulás hatására döntött a budapesti teológiai
tanulmányok mellett. Ehhez kazánfűtő képesítést szerzett. Ebből tartotta el
magát a képzés során. Idősebb volt a vele egy évfolyamra járó társainál.
Természetes tekintélye mellett talán ez is hozzájárult ahhoz, hogy a mai
hallgatói önkormányzati elnöknek (HÖK) megfelelő szeniornak választották. Ekkoriban
járt a teológiára két későbbi püspök, Szabó István és Balog Zoltán is, akikkel
szoros kapcsolata alakult ki. Egy barátjával már ekkor eldöntötték, hogy aki
hamarabb hal meg, azt a másik temeti el. A tanulmányok mellett a gyakorlati
lehetőségekre is figyelt. Tillinger Péterrel együtt indították el a teológia
nyomdáját, ahol hiánypótló kiadványok sorát tették elérhetővé.
Jó tanulmányi eredményei alapján németországi ösztöndíjat kapott. Ott
is felfigyeltek tehetségére és doktori képzésre hívták. Viszont az akkori
püspök csak azzal a feltétellel támogatta volna, ha bekapcsolódik az általa
vezetett Keresztyén Békekonferencia (a szovjet KGB egyik fedőszerve) munkájába.
Nagy Péter erre nem volt hajlandó. Így került a német doktori ösztöndíj helyett
Komlóra, a szocialista iparvárosba lelkésznek 1982-ben. Baranya már ekkor sem
volt a legvonzóbb hely az ambiciózus fiatal lelkészek számára. Általában néhány
év után más szolgálati helyet választottak. Nagy Péter itt is közösség szervező
lett, húsz évig maradt. Nemcsak a komlói, hanem a szórványok (Sásd, Mágocs, …)
református közösségét is építette. Lelkész kollégáival is szoros kapcsolatot
ápolt és jelentős ifjúsági munkát végeztek. Ahogy lehetőség nyílt, alapítója volt
a Habilitas Szövetkezetnek, ahol fogyatékos embereknek adtak értelmes munkát. A
rendszerváltás után a Pécsi Református Kollégium alapító igazgatótanácsi
elnöke, az építkezés egyik motorja, hitoktatója lett. Az egyházi közéletben a
Théma Egyesület egyik alapítójaként és sokáig elnökeként is szolgált.
Először 1997-ben kerültem vele kapcsolatba, amikor dr. Pásztor János
nyugdíjba vonulása után gyülekezetünk új lelkészt keresett. Nagy Péter neve
ekkor merült fel a jelöltek között. A telefonos megkeresésünkre csak annyit
válaszolt, hogy „Még van itt dolgom, nem mehetek el”. Ekkor lett Illés Dávid
gyülekezetünk vezetője. Miután őt a budai gyülekezet lelkészévé választották,
ismét lelkészt kerestünk. 2002-ben már fogadókész volt. „Kezdenek gurunak
tekinteni, ideje tovább lépnem.” – mondta. Egyházi és politikai ellenfelei
akadékoskodása miatt egy nyolc hónapos választási folyamat után foglalhatta el
a budafoki gyülekezet vezető lelkészi állását. Másfél éven belül szinte minden
ellene szavazó gyülekezeti tag elfogadta és megszerette. 2006-18 között
lehettem szolgatársa a gyülekezet presbiteri vezetőjeként. Édesapámon kívül ő
volt az első lelkész, aki egyenrangú munkatársként kezelt. Sokan érezték
ugyanezt a megbecsülést. Ez a habitus is hozzájárult ahhoz az intézményi és
lelki fejlődéshez, amit gyülekezetünk neki köszönhet.
Az őt támogató gyülekezeti munkatársi csapat a templomépítő Demjén
Istvánhoz hasonló formátumú egyéniséget látott benne. Bíztunk abban, hogy
hasonló hatást gyakorol majd gyülekezetünk életére. Így is lett. Elmondhatjuk,
hogy mindketten karizmatikus személyiségek voltak, akik nemcsak a budafoki
közösséget, hanem egész népünket gazdagították. Példájuk legyen áldás mindannyiunk számára.
Németh Géza Budafok, 2021. február 9. |
Karsay Ferenc, Budafok-Tétény polgármestere:
Nagy Péter barátunktól, református lelkésztől, Budafok-Tétény díszpolgárától búcsúzunk
Amikor az 1990-es évek vége felé először találkoztam Péterrel a Pécsi Református Kollégium új épületének átadásán, még fogalmam sem volt, hogy ez a mondás kettőnk esetében is mennyire igaz lesz. Családunk mély debreceni gyökerekkel rendelkező kálvinista família, így rögtön megállapítottam, hogy egy hamisítatlan, gyermekkoromat idéző lelkésszel ülünk egy asztalnál. Magamban még sajnálkoztam is, hogy egy ilyen elkötelezett, mindenkivel szót értő, ugyanakkor határozott, gyakorlatias pap nem nálunk szolgál.
Ezért nagyon megörültem, amikor évekkel később, 2002-ben saját gyülekezetünk, a Budapest-Budafoki Református Egyházközség hívta meg a lelkipásztornak.
Közös történetünk egyik ága ettől a ponttól kezdve nagyon személyessé és bensőségessé válik. Hiszen az igehirdetések mellett számtalan módon segítette, alakította családunk életét. Összeadta gyermekeimet, keresztelte unokáimat, temette édesapámat, mindig lelkiismeretesen és igaz hittel szolgálta az Urat, a gyülekezetet.
De a lelki, érzelmi kapcsolat mellett hivatalos fórumokon is gyakran találkoztunk az eltelt közel húsz évben. Amint megkezdte a szolgálatát, felkarolta a környék elesettjeit, hajléktalanjait. Újjászervezte a diakóniai szolgálatot. A gyakorlatban valósította meg Böjte Csaba tanítását: „ A szeretet olyan mint a gyógyszer, nem jutalom. Nem annak kell adni, aki megérdemli, hanem annak, akinek szüksége van rá.”
Az egyházközség vezetőjeként szívósan, eltökélten építette a gyülekezetet és az egész Budafok-Tétényt szolgáló oktatási intézményrendszert. Nagytétényi telephellyel bővítette a Halacska Református Óvodát. A rózsakerti lakótelep népszerű általános iskoláját a legnehezebb időszakban virágoztatta fel, hatalmas empátiával, a családok érzékenységének maximális figyelembe vételével hozta létre a Rózsakerti Demjén István Református Általános Iskolát, majd folytatta az épület bővítésével és útjára indította el a szomszédos Református Gimnázium építkezését is. Ennek a rendkívüli hitet és rátermettséget igénylő munkának, melyet az egyházközség és az iskola vezetőivel vállvetve végzett, lehettem én is segítője, ily módon részese, közeli tanúja is. Ha nem így lett volna, most sokkal szegényebbnek érezném magam.
Induláskor semmilyen evilági, racionális érv nem szólt amellett, hogy ezt az utat be tudjuk majd járni, de az Ő vezetésével és az Úr segítségével sikerült! Péter biztosan így zárná a történetet: „Soli Deo gloria!” (Egyedül Istené a dicsőség!), de én - és mindannyian akik az elmúlt években mellette lehettünk – tudjuk, hogy mindez nem valósulhatott volna meg nélküle. Ez volt a küldetése, erre rendeltetett. Életéről, szolgálatáról Ulrich Zwingli egy gondolata jut eszembe: „A vallás két végpontot köt össze, az egyik végpont az Isten, a másik végpont az ember.”
Karsay Ferenc polgármester Budafok-Tétény, 2021. január 29. |
Németh Zsolt, országgyűlési képviselő:
Nagy Péter emlékére
Ez a komlói történet Nagy Péter szolgálatának a lényegét jeleníti meg. Lehet, hogy első pillantásra sokan meghökkentek egyenes stílusától, a vele kapcsolatos történeteink azonban kivétel nélkül az élethez, az esendő emberhez, a keresztyén humánumhoz kötődnek.
Nem
közismert róla, hogy a XX. század kiemelkedő magyar református teológusának,
Vályi Nagy Ervinnek volt tanítványa és szellemi örököse, és követői körének teológiai
műhelyében, a Théma Egyesületben volt alelnök. Ez sem azt jelentette, hogy
elvonult az elefántcsonttornyába, hiszen mesterétől nem ezt látta.
Mindazt
a tudást, amit Budafokra érkezése előtt összegyűjtött, az itteni reformátusok,
azaz a mi hasznunkra fordította, és – most hogy szembe kell néznünk halálával, ez
még élesebben kirajzolódik – életszagú és életigenlő üzenetté formálta gyermek
és felnőtt számára egyaránt. Ez arra az időszakra is igaz, amikor a betegség már
szemmel láthatóan apasztani kezdte testi erejét. Sugárzó életerejével a
küzdelmében is példát adott a gyülekezetnek és mindenkinek, aki ismerte őt. Szeretett történeteket mesélni, talán ezért is szerették annyira a gyerekek. Most egyet én is felidézek. Egyszer egy misszionárius elkeseredett, mert a munkája eredménytelen volt abban a távoli törzsben, ahová kiküldték. Ebben a tudatban végezte be csendesen földi életét. Amikor azonban utódja megérkezett, nagy meglepetésére azt tapasztalta, hogy egy kész keresztyén közösségbe érkezett, könnyű dolga lesz. Megkérdezte az egyik bennszülöttet, hogy miért nem tértek keresztyén hitre addig, amíg elődje itt élt és szolgált közöttük. Erre ő azt válaszolta, hogy látni akarták, hogyan hal meg. Az utódnak tehát csak le kellett aratnia annak beérett termését, amit az első misszionárius elvetett.
Nagy Péter szolgálatával ugyanúgy, mint azzal, ahogyan betegségét viselte, majd hazatért Krisztusához megmutatta, hogy miben és mennyire hitt. Nagy Péter gyülekezetet épített, óvodát, iskolát, gimnáziumot alapított és vezetett, liturgiai reformot vezetett be, templomi koncerteket szervezett. Állandó mozgásban volt. Legfőképp azonban a hitből élő keresztyén ember egyedülállóan hiteles példáját hagyta maga után. Nyugodjék békében a boldog feltámadás reményében!
Németh Zsolt Budafok, 2021. január 21. |
Díszpolgárok nevében Felvégi Józsefné és Horváthné Fükő Zsuzsanna búcsúvételeik díszpolgártársuktól:
Áldás, Békesség!
Kedves Péter, örömmel tölt el, hogy gyakran volt alkalmunk beszélgetésekre, közös programokra, rendezvényekre. Hálás vagyok Neked, hogy éveken keresztül meghívtál iskolai tanévnyitótokra, tanévzárótokra. Boldogság töltött el minden alkalommal: hisz megéreztük hogy Teremtőnk védelmében, biztonságában élhetünk. Szerény és kiválóan szolgáló Lelkipásztort ismertem meg Benned. Szívesen hallgattam prédikációidat. Ha tehettem, részt vettem a kerületi ökomenikus Istentiszteleteken, Szentmiséken, melyek szervezésében Te kiemelkedő voltál. Egyidősek vagyunk: én is 1949-ben születtem. A másik „rokonvonás”, hogy Szalézi Szerzetes Öcsémet is 2020 decemberében szólította Magához Mennyei Atyánk.
Adjon az Úr Neked örök
nyugodalmat.
Felvégi Józsefné Budafok-Tétény díszpolgára (2010) Budafok, 2021. január 18. |
Nagy Péter lelkész örökké élni fog az emlékezetemben!
Megragadott, ahogy a gyermekeket istentiszteleten maga
köré gyűjtötte, ahogy motiválta őket, Péternek különleges kisugárzása volt. Ezt
nemcsak én, hanem mindenki tudta. Amikor ezt tapasztaltam, s utána beszélgettem
a kollégáimmal, elmondtam, hogy példaszerű, ahogy a gyermekekhez viszonyul, és
látniuk kellett volna, mert az mindennél beszédesebb volt, s akár tanítani is lehetne
az óvodapedagógusoknak. A szívét, lelkét beletette mindabba, amit csinált.
Szívügye volt, hogy a Halacska Óvoda, de a Demjén
István Református Általános Iskola és a Gimnázium is vigye magával, képviselje
azt a szellemiséget, ami a hitének alapját képezte. Nehéz szavakba önteni, hogy
mennyi mindent tett a gyülekezetéért, a gyerekekért, a családokért, mert
csendben dolgozott, de mégis valahogy mindezen túlmutató meggyőző erővel. Ő
igazán a nagy betűs Ember volt, ami manapság – ebben a politikától szétszabdalt,
furcsa világunkban – ritka, mint a fehér holló.
Örültem, hogy lehetőségem nyílt őt kerületünk
díszpolgárának javasolni. Eszembe jut a legutóbbi beszélgetésünk is, amikor a nyugdíjba vonulását követően azt tervezgette, hogy az Ormánságban fog missziós tevékenységet folytatni, prédikálni az embereknek templomról templomra, gyülekezettől gyülekezetig, mert azt nagyon szerette, szeretett tanítani, tenni az egyházáért, a közösségért. Sajnálom, hogy a jó Isten erre már nem szánt neki időt, pedig, ha valaki, ő biztosan megérdemelte volna! Mint ahogy megérdemelné azt is, hogy a nevét egy intézmény, egy utca vagy tér viselje, ahogy az igazán nagy emberekét.
Remélem, hogy megmarad, és úgy marad meg az
emlékezetünkben, ahogy mindig is viselkedett, szerény, de határozott, tiszta
gondolkodású emberként, lelkészként!
Horváthné Fükő Zsuzsanna Budafok-Tétény díszpolgára (2014) Budafok, 2021. január 17. |
![](/images/pecset_s.gif)