A tiszafüredi tiszti gyűlés, 1849. március 3-5.
A rendhagyó módon megtartott 2021. évi Klauzál Napok Tétényben rendezvényünk nyolc „előadásból” álló sorozata elsőnapi írásaként dr. Vadász István a tiszafüredi Kiss Pál Múzeum ny. múzeumigazgatója az 1848/49-es szabadságharcunk egy kevésbé ismert mozzanatát ismertetve, a győzedelmes tavaszi hadjárat sikerét megalapozó „tiszafüredi fővezérváltás” történetébe enged betekintést...
![]() |
Tiszafüredi 1848 |
A vitatott esemény azt a döntés-sorozatot foglalja
össze, amelynek során a Tisza mögé visszavonult magyar hadsereg tisztikara
felmondta az engedelmességet a hibát hibára halmozó főparancsnok, a lengyel
származású Dembinski Henrik altábornagy iránt és Görgei Artúr tábornok
fővezérsége mellett állt ki.
Ha kronológiai szempontból vizsgáljuk az ide vezető
eseményeket, akkor a kápolnai csatától és a rákövetkezővisszavonulástól kell
indulnunk. Vagyis ki kell emelnünk, hogy az 1849. február 26-27-én vívott
kápolnai csata elvesztéséhez olyan tényezők járultak, amelyek Henrik Dembinski
altábornagy hadvezetési hibáiból és személyiségének kedvezőtlen jegyeiből
fakadtak. A Tarna mente térségben manőverező, a Miskolc – Gyöngyös - Pest
útvonalon tétován előnyomuló magyar sereg ugyanis számbeli fölényben volt, ám
ez az előny a már említett okok miatt nem érvényesült. Az itt felvonuló, Görgei vezetése alatt álló
VII., a Klapka György ezredes által dirigált I. hadtest, továbbá a Poroszló - Tiszafüred
közötti tiszai átkelőhely közelében állomásozó, Répásy Mihály tábornok vezette
II. hadtest alakulatai ugyanis meglehetősen szétszórtan helyezkedtek el a
Verpelét – Kál – Poroszló – Maklár - Bükkábrány közötti területen. Így a csata
első napján a rendelkezésre álló 23 dandárból mindössze 7, a csata második
napján is legfeljebb 16-18 dandár kapcsolódott be a küzdelembe. Mindezt
tetézték az egyes seregrészek irányítása és ellátása körüli gondok is, így a
kétnapos csata után Mezőkövesd-Maklár térségébe húzódott vissza a magyar sereg.
Egy nappal később pedig attól délre Egerlövő – Szentistván – Borsodivánka - Négyes
között tervezett pihenőre vonulni, de már március 1-jén megkezdte a
visszavonulást a Poroszló-Tiszafüred közötti tiszai hídon a folyó
biztonságosnak vélt túlsó partjára. Ilyen körülmények között a Dembinski által
irányított magyar sereg nagyobb részét alkotó, négy hadosztályból álló, Görgei
Artúr vezérőrnagy vezetése alatt működő VII. hadtestben (amelyet ráadásul még a
kápolnai csata előtt „hadosztállyá” minősített át a magyar hadvezetés) egyre
inkább nőtt az elégedetlenség. Ugyanez mondható el a Klapka György ezredes
által irányított, 2 hadosztállyal és 1 dandárral rendelkező I. hadtest
tisztikaráról is, melynek tagjai között szintén nagyon komoly fenntartások
fogalmazódtak meg a lengyel származású, nemrég kinevezett tábornok hadsereg-fővezéri
tevékenységét és képességét illetően. Mindezek az I. hadtesttel együtt
visszavonuló II. hadtestbeli egységek egy részére, a kápolnai csatában érintett
egyik hadosztályra, illetve a II. hadtest tisztikarának a dokumentumokból
nehezen megállapítható részére is átterjedtek.
|
A már február közepe óta jelentkező, ám a kápolnai
csatát, a mezőkövesdi hátrálást majd a tiszai átkelést követő elégedetlenség
végül akkor került nyíltan a felszínre, amikor a tiszai visszavonulás sikeresen
lezajlott, azaz a fősereg zöme Tiszafüredre érkezett és település különböző
részein, illetve néhány környező helységben elhelyezkedett. Erre az időre a
főparancsnok és a két hadtestparancsnok közötti szóváltások már sorozatosak
voltak, melynek nyomán Dembinski altábornagy Görgei tábornokot és Klapka
ezredest ellenszegüléssel, parancsmegtagadással vádolta meg. Sőt Dembinski kezdeményezte
Klapka eltávolítással felérő (amúgy tábornoki előléptetés formájában
előterjesztett) elmozdítását is. Tiszafüredre érve Dembinski Henrik fővezér a
tiszai átkelőhelyet figyelemmel tartó hadtest vezetőjének, Répásy Mihály
tábornoknak a szállására, a Bernáth-kúriába szállásolta be magát. Ez a szállás az
akkori város központjában, a református templom szomszédságában volt. Ez alatt
a további hadseregrészek fő- és törzstisztjei Tiszafüred belterületének nyugati
peremén, a tiszai átkelőhely közvetlen közelében lévő másik kúriában, a Pankotay
Jósa György-féle kúriában, illetve annak környezetében, az elhagyatott,
befejezetlenül maradt úgynevezett Veres-kastély környezetében gyűltek össze,
tanácskozásra.
|
|
|||
Lipcsey Imre kúriája | Veres-kastély | Jósa Gyuri kúriája |
A tanácskozás lefolyásáról, illetve az egész nap
fejleményeiről közel annyiféle leírással bír az utókor, ahány résztvevő,
illetve közelben tartózkodó főtiszt, tiszt visszaemlékezést készített. A
hadtestparancsnokok közül ismerjük Görgei Artúr és Klapka György, a
kormánybiztosok közül Szemere Bertalan és Beniczky Lajos, továbbá Dembinski
tábornok, valamint néhány törzstiszt és tiszt (például a későbbi aradi vértanú
Lázár Vilmos ezredes, Matolai Ede százados, Karsa Ferenc hadnagy)
visszaemlékezéseit. Ezen kívül Kossuth Lajos levelei és a hadügyminiszterként
működő Mészáros Lázár tábornok visszaemlékezései, továbbá Vetter Antal tábornok
kéziratban fennmaradt emlékiratai is segítik (vagy nehezítik) az eligazodást.
Mindezekből, s főleg Mászáros Lázár emlékirataiból tudjuk, hogy 8-10 hadtest-
és hadosztályparancsnok, valamint 30-40 főnyi dandár- és zászlóaljparancsok
részvételével zajlott a tiszti gyűlés, vagyis Hermann Róbert kutatásai szerint mintegy
50 fő vett részt a döntéshozatalban. Ez
alapján úgy tűnik, hogy a Klapka vezette I. hadtest parancsnoka és vezérkara,
valamint a hadtest legalább egyik hadosztályának főtiszti és törzstiszti
állománya csaknem teljes egészében és a másik hadosztály egyes zászlóaljaiból
néhányan szórványosan csatlakoztak az elégedetlenkedőkhöz. Több adat – főleg
visszaemlékezés - Klapka hadtestének kezdeményező szerepét emeli ki, de a
legtöbb résztvevő minden bizonnyal Görgei tábornok hadtestéből kerülhetett ki.
A VII. hadtest 3 hadosztályának fő- és törzstisztjei egészen bizonyosan – több
esetben a dokumentumokban név szerint is megemlítve – résztvevők voltak, kivéve
Guyon Richárd ezredes hadosztályát és annak tisztikarának zömét, mivel a
hadosztályparancsnok és Görgei között már korábban igen feszült viszony alakult
ki. Megoszlanak viszont a források közlései arra vonatkozóan, hogy az
elégedetlenségnek mennyire voltak támogatói a II. hadtestben. Van olyan adat,
hogy a gyűlés a hadtest teljes részvétele nélkül, (sőt tétlensége mellett)
zajlott, míg más források nem zárják ki, illetve említik is a hadtest néhány fő-
és törzstisztjét, mint résztvevőt.
|
|
|
|
||||
Kossuth Lajos | Beniczky Lajos | Görgei Artúr | Henryk Dembiński |
A gyűlésre egyébként meghívták a hadsereghez érkező
Szemere Bertalan kormánybiztost, az Országos Honvédelmi Bizottmány tagját, de
ott volt Beniczky Lajos őrnagy, kormánybiztos is, így a megbeszélés lényegében
legálisan, a központi kormányzati szerv egyik tagjának és egy másik kormánybiztosának
a jelenlétében történt. Terjedelmi okok miatt nincs lehetőség a tiszti gyűlés,
az egész nap és az események kivizsgálásával eltelt következő két nap
eseményeinek részletes ismertetésére, ám a történések lefolyása és a
kormánybiztosok jelenléte két szempontból is lényeges körülménynek bizonyult.
Ez még akkor is kijelenthető, ha a szereplők cselekedeteit a későbbi
visszaemlékezések, elemzések és leírások ellentmondásosan ítélik meg. A
kormánybiztosok jelenléte ugyanis amellett, hogy teljesen alkotmányos keretet
biztosított a folyamatnak, abból a szempontból is fontosnak bizonyult, hogy a
kormánybiztosok összekötő szerepet játszhattak az eseményt „távolról” (de
valójában egy-két kilométerről) szemlélő Dembinski, illetve a Debrecenben lévő,
majd a riasztó hírek vétele nyomán Tiszafüredre siető felső politikai és
katonai vezetés között.
|
|
|
|
||||
Mészáros Lázár | Guyon Richard | Dessewffy Arisztid | Pöltenberg Ernő |
A legrészletesebb leírások szerint maga a tiszti gyűlés délelőtt egy előkészítő megbeszéléssel indult, majd a déli órákban Szemere Bertalan elnökletével vette kezdetét. Szemere kormánybiztos megnyitója után az elégedetlenkedők nevében Görgei és Klapka hadtestparancsnok, illetve Kmety György ezredes, az egyik hadosztály parancsnoka, valamint Aulich Lajos ezredes, hadosztályparancsnok szólt hosszabban. A sérelmek lényegében a Tarna menti felvonulás és a kápolnai csatavesztés körülményeinek taglalásával kezdődött, majd a hadvezetés, és a hadseregellátás körüli hiányosságok, valamint a tiszai visszavonulás körülményeinek felsorolásával folytatódott. Az elmondottak alapján a résztvevők arra jutottak, hogy a seregrészek vezetőinek bizalma megrendült a fővezérben. A további hibák megelőzése érdekében végül olyan megoldás körvonalazódott, hogy Szemere kormánybiztos menjen küldöttségbe és kérje fel a fővezért arra, hogy a továbbiakban ismertesse a hadtestparancsnokokkal a terveit és tartson rendszeres haditanácsot. A késő délutáni órákra bebizonyosodott, hogy Dembinski erre nem hajlandó. A folytatódó tanácskozásra ezzel a hírrel visszatérő Szemere közreműködésével végül a gyűlés úgy döntött, hogy ebben az esetben Szemere kezdeményezze és jelentse be Dembinskinek, hogy Görgeit helyettes fővezérré nevezte ki és egyben azt is közölje a főparancsnokkal, hogy a hadműveleti iratokat át kell adnia Görgeinek. Időközben mind a gyűlés résztvevői, mind Szemere, mind pedig Dembinski futárokat vagy leveleket küldött Debrecenbe, sürgetve a vezetők tiszafüredi megjelenését. Mivel Dembinski Szemere legújabb intézkedést sem volt hajlandó elfogadni, több visszaemlékező úgy tudja (Beniczky Lajos, Mészáros Lázár tábornok és Lázár Vilmos ezredes), hogy ezek után a késő esti órákban Görgei őröket állíttatott Dembinski lakrészének ajtajába.
|
|
|
|
||||
Lázár Vilmos | Kmety György | Répásy Mihály | Aulich Lajos |
![]() |
Vetter Antal |
![]() |
Lipcsey Imre |
Úgy döntöttek, hogy Tiszafüredre érve ő előbb a
fővezér, valamint Görgei és Klapka meghallgatását végzi, ezalatt pedig a két
katonai vezető az érintett hadtest-, dandár- és zászlóaljparancsnokokat hallgatja
meg a tényleges helyzet pontos felmérésére. Kossuth és kísérete 1949. március
4-én dél tájban érkezett meg Tiszafüredre és Lipcsey Imre
kormánybiztos-helyettes kúriájában (a mai Kiss Pál Múzeum épületében) szálltak
meg. Itt kezdődtek el azok a megbeszélések, amelyekről természetesen
jegyzőkönyvekkel nem rendelkezünk, így az utólag készült dokumentumok (levelek,
visszaemlékezések) nyomán tudjuk, hogy ezek egész nap folytak. Kossuth külön
megbeszélést tartott Dembinskivel, Görgeivel, Mészáros pedig
magához rendelte a hadtest-, hadosztály-, dandár- és zászlóalj-parancsnokokat.
Haditanácsot is tartottak, Kossuth Mészáros,Vetter,
Szemere, Dembinski, Görgei, Répásy, Aulich és Klapka részvételével.
Kossuth március 8-án Bemhez írott levelében, március 9-én
pedig a képviselőházban tartott beszédében számolt be az eseményekről. A
dokumentumok szerint Kossuth Mészáros, Vetter
és Dembinski jelenlétében felszólította a
hadtestparancsnokokat, nyilatkozzanak arról, milyen okok miatt tettek olyan
lépést, amely a lázadással határos és fegyelmet is súlyosan veszélyezteti.
Erre az érintettek a különböző vádakat, a korábban kiadott
fővezéri intézkedések állítólagos képtelenségét és veszélyességét hozták fel. Dembinski
is megtette a maga nyilatkozatát, melynek nyomán azzal
vádolta a hadtestparancsnokokat, hogy nem elégséges mértékben működtek együtt, érzése
szerint ellene esküdtek össze. A
többszöri négyszemközti tanácskozás után Dembinski végül Kossuthnak felajánlotta
lemondását, Kossuth pedig úgy látta, hogy Görgei elkötelezettsége a
szabadságharc ügye mellett nem kérdőjelezhető meg. A katonai vezetők pedig azt
látták, hogy közel 50 törzs- és főtiszt akarata ellen tenni egyenesen a hadsereg
feloszlatásával lenne egyenlő.
Ezért másnapra megszületett a megoldás: a személyi kérdések rendezésével új hadtest- és hadosztályparancsnoki kinevezések születtek, Görgeit pedig ideiglenesen megbízták a VII. hadtestből, az I. hadtest és a II. hadtest Tiszafüred környékén álló egységeiből álló seregrészek ideiglenes vezetésével. Ez lényegében véve a tiszafüredi tiszti gyűlés céljaival egyezően történt, s ez a tény már eleve cáfolja a „lázadás”, „tiszti zendülés” fogalmak használatát. A korabeli hadi helyzetre és a politikai viszonyokra azonban jellemző, hogy néhány nappal később, az 1849. március 5-én Debrecenbe visszatérő Kossuth és a katonai vezetés máshogyan döntött. Március 8-án a Tisza középső részének bal partján manőverező, a március 5-én Szolnokon győztes seregrészekkel (mint III. hadtesttel) kiegészülő fősereg vezetésével ugyanis Vetter Antal altábornagyot bízták meg. Feladatul az ellentámadás megszervezését és végrehajtását kapta. A történelem vagy a sors szeszélye azonban úgy alakította, hogy a felvonulás során Vetter március végén súlyosan megbetegedett és március 30-án újra Görgei Artúr lett az ideiglenes főparancsnok – elődje betegségének idejére -. Immár egy nagyobb csapattest fölött diszponálva. Ez a fősereg pedig rövidesen megkezdte legnagyobb hadisikerének, a tavaszi hadjáratnak a kivitelezésétt.
|
Dr. Vadász István
ny. múzeumigazgató
Kiss Pál Múzeum, Tiszafüred
2021. április
![](/images/sep2.gif)
Felhasznált irodalom:
ASBÓTH Lajos emlékiratai az 1848-iki és 1849-iki
magyarországi hadjáratból I-II. kötet, Pest, 1862
BREIT [BÁNLAKY] József: Magyarország 1848/49. évi függetlenségi harczának katonai története I.
kötet. Budapest, 1929.
BORUS József: Dembinski
fővezérsége és a kápolnai csata. Az ellentámadás problémája 1849 februárjában.
Budapest, 1975.
BORUS József: Tiszafüred
a szabadságharcban. In: Tiszafüredi Tanulmányok. 4.
Fejezetek az 1848/49-es szabadságharc tiszafüredi történetéből (Szerk.: Füvessy
Anikó). Szolnok, 2000. pp. 5-30.
HERMANN Róbert: A tiszafüredi fővezérváltás. In:
Tiszafüredi Tanulmányok. 4. Fejezetek az 1848/49-es szabadságharc tiszafüredi
történetéből (Szerk.: Füvessy Anikó). Szolnok, 2000. pp. 31-104.
KARSA Ferenc: Szabadságharcos napló. „A körülöttem
és velem 1848. és 1849. évben történt események”. Sajtó alá rendezte Bona
Gábor, Budapest, 1993.
LÁZÁR Vilmos 1849-i honvéd ezredes aradi
várfogságában kivégeztetése előtt írt emlékirata. Fordította és kiadta Matolai
Ede [Etele]. Sátoraljaújhely, 1883.
MATOLAI Ede:
Visszaemlékezésem honvéd életemre, Sátoraljaújhely, 1883.
GÖRGEY Artúr: Életem és
működésem Magyarországon 1848-ban és 1849-ben. I. kötet. Sajtó alá rendezte
Katona Tamás. Budapest, 1988.
KLAPKA György:
Emlékeimből. Sajtó alá rendezte a
Klapka György 1850-1886
közötti művei alapján Katona Tamás. Budapest, 1986.
KOSSUTH Lajos összes munkái,
XIV. kötet. Kossuth Lajos az Országos Honvédelmi Bizottmány élén. II. rész. 1849. január 1 - április 14. Sajtó alá rendezte. Barta István. Budapest, 1953.
MÉSZÁROS Lázár
emlékiratai. Az eredeti kéziratokból közrebocsátja Szokoly Viktor. II. kötet. Pest, 1867.
STEIER Lajos (szerk.):
Beniczky Lajos bányavidéki kormánybiztos és honvédezredes visszaemlékezései és jelentései az 1848/49-iki
szabadságharcról és tót mozgalomról. Budapest, 1924.
SZEMERE Bertalan:
Politikai jellemrajzok. — Okmánytár. Sajtó alá rendezte Hermann Róbert és Pelyach István. Budapest, 1990.
VETTER Antal emlékiratai. Az Országos Széchényi Könyvtár Kézirattára. Quart Hung 3030. A német eredetiből
fordította Abafi [Aigner] Lajos.
VADÁSZ István: A tiszafüredi tiszti gyűlés és a tavaszi hadjárat előkészítése, 1849 márciusában Múzeumpedagógiai sorozat 2013/1. (https://docplayer.hu/41536258-A-tiszafuredi-tiszti-gyules-es-a-tavaszi-hadjarat-elokeszitese-1849-marciusaban.html) [Letöltve: 2021. április 20.]
(A képeket összeválogatta: Hódi Szabolcs)
![](/images/pecset_s.gif)