Az 1848/49. évi magyar szabadságharc országgyűlése egyetlen paraszti képviselője, Antal Mihály
A rendhagyó módon megtartott 2021. évi Klauzál Napok Tétényben rendezvényünk nyolc „előadásból” álló sorozata ötödik írásában dr. Pálmány Béla történész, az Országgyűlés levéltárának ny. vezetője, az első népképviseleti országgyűlés egyik legkülönlegesebb képviselőjét mutatja be...
Pozsonyban 1847. november 11-én István
főherceg királyi helytartó megnyitotta az utolsó magyar rendi országgyűlést. E
diétáknak – ahogy korabeli latin szóval (diaeta sessio = naponkénti ülés) a
magyar nyelv is nevezte - 1608 óta
törvényekben s szokásokkal szigorúan meghatározott szervezete és tagsága volt.
Meghívást a királytól csak a nemesi kiváltságos rendek tagjai kaptak, és két
táblában (mai szóval kamarában) üléseztek. A főméltóságok (nádor, országbíró,
tárnokmester stb) továbbá a katolikus és ortodox főpapok (érsekek, püspökök) a
vármegyék élére kinevezett főispánok, és minden nagykorú főrend (grófok, bárók)
a felsőtábla termében tanácskoztak, míg az alsó táblán a köznemesség választott
követei dolgoztak. A nemesi vármegyéket, kiváltságos kerületeket (Jászság,
Hajdúság, Fiume stb.) és a szabad király városok polgárságát két-két követ
képviselte végül az egyházmegyék mellett működő káptalani testületek, valamint
a távol levő főrendeket képviselő zömmel fiatal legátusok is itt kaptak helyet.
![]() Az első magyar népképviseleti országgyűlés megnyitása a pesti Redout koncerttermében (1848. július 5.) |
1848. március 15-én a pozsonyi diéta
radikalizálódása és a bécsi forradalom hatására kitört pesti forradalom új
korszakot nyitott a teljes magyar társadalom, valamint a kormányzat
rendszerében. A nemességet adózóvá tevő közteherviseléssel, a jobbágyi
szolgáltatások (pl. robot), termények kilencedének és egyházi tizedének
eltörlése után nagy viták folytak az ország önállóságáról, az országgyűlésnek
felelős magyar kormányról, amely gr. Batthyány Lajos vezetésével április 7-én
lett kinevezve. A nemzetiségek szerbek,
szlovákok, románok és főképpen az addig is önálló tartománygyűléssel (szábor)
bíró horvátok is kifejezték külön nemzetként való elismerésük igényét és így
konfliktusba kerültek a magyar kormányzattal és néppel.
A magyar állam legfelső szerve a
népképviseleti alapon választott és Pesten működő Országgyűlés lett. Bevezették
a polgári választójogot, így a korábban nem választó nem nemes diplomások, városi
polgárok valamint a vagyonosabb (legalább ¼ telkes) jobbágyok szavazók lettek.
Nem mindenki, a nők még természetesen nem, a vagyonilag szegények (pl.
zsellérek) nagy tömege és a zsidók sem.
A Felsőház ezt az új nevet kapta, de korábbi
szervezete és tagsága változatlan maradt (egészen az 1885. évi reformig) Az új Képviselőház
összetétele azonban gyökeresen megváltozott. A legfőbb változás az unióval a
Magyar Királysághoz csatolt Erdély pesti megjelenése volt, de ide várták a
horvát tartományok és a határőrvidékek képviselőit is, ám br. Josip Jelačić bán
vezetésével a horvátok fegyveresen is követelték önállóságuk elismerését és a
szlavón vármegyék, és Fiume hozzájuk csatolását.
Az egész Magyar Királyságban e
területi bővítésekkel együtt 450 egyenrangú választókerületet alakítottak ki,
amelyekben az ottani választópolgárok gyűlésén lehetett a jelöltekre szavazni.
A jelöléshez az sem volt akadály, ha az illető nem abban a kerületben lakott.
![]() A képviselőház ülésterme a Redoutban |
A népképviselők társadalmi állapotának
megállapítása a korábbi rendi státushoz képest nem egyszerű és nem is teljesen
egyértelmű. A korszak zömmel agrártársadalmában a földbirtoklás általánosnak
mondható, a hivatalviselők körében is. Úgy véljük, csak a magas rangú
tisztségeket betöltőket helyes értelmiséginek számítani. Gond van a jogi
végzettségűekkel is, hisz e korban az ügyvédi diploma szinte kötelező volt és a
korabeli kalendáriumok Kossuth Lajost és Vörösmarty Mihályt is pesti prókátorként
tartották számon.
A választások eredményeként korábbi
„nyomorult adózó nép” 95 %-os tömegét mindössze 4 képviselő jelenítette meg a
Házban. A Krassó megyei Facseten élő román Csolokos Dénes mészárszék és korcsma
haszonbérlő, a Verőce megyei orahovicai magyar faesztergályos (csutorás) Tanay
Mátyás, a nyitrai Galgócon élő fa- és vaskereskedő gazdag polgár Szidor Ferenc
és végül Antal Mihály, a Verőce megyei Rétfaluból. A források szerint telkes
gazda volt, és az egyetlen jobbágy a Tisztelt Házban.
Ismerkedjünk meg vele! 2002-ben
szerkesztésemben, 48 szerző közös munkájával jelent meg „Az 1848/49. évi első népképviseleti országgyűlés történeti almanachja”
Ebben jómagam írtam meg – Jukićné Kéry Zita eszéki levéltáros anyaggyűjtési
segítségével „gazduram” életrajzát.
Először tisztáznunk kell, hogy Verőce
vármegye (Pozsegával és Szerémmel együtt) 1848-ig Szlavónia tartományt alkotta
és nem volt része a Horvátországnak (amely csak három vármegyéből állt: Kőrös,
Varasd, Zágráb). A szlavóniai (vagy ahogy a korabeli magyar nyelv hívta „tótországi”)
vármegyék korábban is önállóan részt vettek a pozsonyi rendi diétákon, míg a
három horvát vármegye közös követeket küldött. Verőcében elég erős volt a
magyar pártiság, hiszen vezető birtokosai – pl. a gr. Pejachevich-család vagy
Siskovics József főispánok Baranyában is földesurak voltak. A Dráva-parti Eszék szomszédossága Baranyával
a mindennapokban (pl. vásározás) is erős összekötő kapocs volt
![]() ![]() Verőce vármegye |
Emellett Eszék környékén négy ősi falu
is van, (Haraszti, Kórogy, Szentlászló és Rétfalu) melynek lakosai magyarok és
reformátusok. Utóbbiban, az Eszék városába mára betagozódott Rétfaluban
(Retfala) született hősünk, Antal Mihály.
A helység kálvinista anyakönyve 1803-tól
1853-ig maradt fenn. Ebben neve nem szerepel a kereszteltek között. Valószínűleg
1800 és 1803 között született. Befejezve az „oskolát” 1814-ben konfirmált.
1823 november 25-én feleségül vette Hangó Ádám lányát, Máriát. A földműves
házaspárnak 20 év alatt nyolc gyermeke született: Sára (1824), Sándor (1826),
Eszter (1828), három kis korban meghalt Erzsébet, András (1839) és Mária
(1844). Az ilyen sűrű gyermekáldás általános volt XIX. sz. végéig.
Az 1828- évi híres országos
jobbágyösszeírás szerint Mihály gazda fivérével közösen ¼ telket művelt, két
lovat tartott, kis szőlejük is volt. Legközelebb 1848-ban bukkan elő a neve.
Verőce vármegye új, polgári közgyűlése 1848. június 30-án alakult meg, benne
képviselő lett „Antun Mihal Retfalucki zastupnik”
is. A pesti Országgyűlésre küldendő képviselő megválasztására a rétfalusi
kerületben július 31-én került sor. A vármegye központi bizottmánya a
jegyzőkönyvet felterjesztette Pestre, ahol Antalt a Ház augusztus 5-én végleg
igazolta. A hivatalos lap, a Közlöny tudósítása szerint „e földművelő polgár és népképviselő a Ház és a hallgatóság által igen
szívesen fogadtatott.”
A híres író, lapszerkesztő Vadnay
Károly (1832-1903) szóhagyományra hivatkozva jegyezte fel, hogy Deák Ferenc a
másik gazdurammal, a berettyóújfalusi nemes Szivák Miklóssal (1783-1866) együtt
az üléseken maga mellé ültette és a kormány álláspontja szerint irányította őket
a szavazásoknál Az ülésnaplók azonban bizonyítják, hogy Antal többször és
figyelemreméltóan hozzá is szólt a vitákhoz. Így augusztus 18-án a hadsereg
magyar lábra állítása mellett volt, jelezve, ha ennek szükségességéről
felvilágosítják a verőcei „rácokat”, ők is támogatni fogják. A hallgatóság
megéljenezte. Augusztus 31-én az addig földesúri haszonvételt képező
pálinkafőzés adójának éles vitájában konkrét javaslatokat tett az adózás
mértékére. Az illetékes miniszter, Kossuth Lajos az „érdemes képviselőnek”
igazat adott. Ekkor az Egyenlőségi Club tagja lett. Szeptember 19-én újabb, a
jobbágyfelszabadításhoz kötődő témában fejtette ki a parasztság érdekeit
tükröző véleményét, ezúttal a szőlődézsma megszüntetéséről.
Az
agrárkérdések szakminisztere a Batthyány-kormányban Klauzál Gábor volt. Bár írásbeli
utalást nem találtunk, bizonyos hogy a miniszter és „gazduram” tárgyaltak
egymással, hogy tisztázzanak kérdéseket, vagy a miniszter megnyugtathassa a
képviselőt.
Közben szülőföldjén a horvát nemzeti
párt helyi erői leváltották a magyar barát vármegyei tisztikart és kimondták a
Horvátországhoz való csatlakozást „Csalásra” hivatkozva agresszív módon érvénytelenítették a pesti magyar parlamentbe
korábban küldött négy képviselő mandátumát és újakat választottak, immár a
zágrábi horvát száborba. A négy honatya visszautasította a vádakat, erről tájékoztatták
a Házat és maradtak a helyükön. 1849 elején Debrecenbe is követték a magyar
parlamentet. (Az említett Tanay Mátyás mellett két magyar-horvát földesúr
Szallopek Lajos (1809-1867 után) és vizeki Tallián Ede (1816-1899) neve is
megérdemli a megemlékezést)
Antal Mihály Debrecenben 1849. április
5-én tagja lett a Magyarország független demokrata köztársasággá alakítását
célul tűző Radical Pártnak. Június végéig a napidíját is felvette.
A világosi fegyverletétel után a
győztes osztrák udvar a népképviselőket haditörvényszék elé állította. Hősünk
neve sem az amnesztiát nyertek, sem a rendőri megfigyelés alatt állók között
nem szerepel. 1849. október 23-án a Verőce vármegyei cs. kir hatóságok arról
tájékoztatták a báni tanácsot, hogy „valami Antel vagy Mišo nevű képviselő”
otthon van és dönteni kellene tevékenysége kivizsgálásról. A vármegye biztos
azt jelentette, hogy bár nem volt olyan „kompromittált,” mint Tanay vagy
Tallián, őt is bíróság elé kellene állítani. A hatalmon levő horvát urak ezt alighanem
rangon alulinak tartották.
Meddig élt, nem tudni. Az 1852 utáni
helyi református anyakönyvek nincsenek meg. A község kataszteri felmérése
szerint 1863-ban már nem volt az élők sorában, csak két névrokona birtokolt.
![]() ![]() Régi (2005) és új (2016) emléktábla a rétfalui Népkör Magyra Kultúregyesület épületének homlokzatán |
Emlékezete sokáig feledésbe merült. Az almanach megjelenése, 2002 után felfigyelt személyére az eszéki magyar konzul és 2005-ben nagy megtiszteltetésemre meghívtak Eszékre, emléktábla avatására. Eszék város Rétfalu kerületében Petőfi Sándor nevét viseli a főutca, itt van egy magyar kultúrház, ennek a falára került a márványtábla. Megható látvány volt a környék magyarságát őrző polgáraira nézni, akik – az Országgyűlés támogatásával felújított táblára pillantva – ma is emlékezhetnek e különleges honfira
![]() |
Dr. Pálmány Béla
történész,
az Országgyűlés levéltárának ny. vezetője
2021. április
(A képeket összeválogatta: Hódi Szabolcs)
Kiegészítés fentiekhez: A rétfalui református anyakönyv titkai »
![](/images/pecset_s.gif)