Klauzál Gábor nyomában Szentesen
Folytatván a múlt évben Szegváron és Szegeden megkezdett Csongrád megyei kirándulásainkat, hosszas előkészületek után újra útnak indultunk dél felé, hogy felkutassuk Klauzál Gábor szentesi nyomait.
![](/images/cscimer_ss.gif)
Csongrád vármegye
címere
2006. július első napján kis csapatunk Gödöllőről és Budapestről kelt útra Csongrád megye harmadik legnépesebb városába, a szegvári kirándulásunkkor már megismert Kurca folyócska két partján hosszant elnyúló Szentesre. Napsütésben indultunk, majd az M5-ös autópálya egy rövid szakaszán trópusi esőn át haladtunk, hogy aztán Csongrádba lépve ismét ránk ragyogjon a Nap. Fél tízre érkeztünk meg Szentes gyönyörű főterére, melyet az 1883-ban épült, szépen felújított volt megyeháza műemléki épülete ural (benne a Szentesi Levéltárral), baloldalán a Városházával, jobbján a református iskolával és az éppen helyreállítás alatt álló református templommal, mely a debreceni nagytemplom után hazánk második legnagyobb kálomista imaháza. Sajnálatosan most védőháló vette körül, így nem lehetett közelebbről megtekinteni, ám vendéglátóinktól megtudtuk, hogy az épület kupolája a Cívis város nagytemploma terveinek átdolgozása alapján készült. A téren látható Kossuth Lajos és Horváth Mihály szobra, Tóth István és Kisfaludy Stróbl Zsigmond szobrászművészek alkotásai (1934). Szentes város büszke nagy szülöttére, a függetlenségi nyilatkozat utáni Szemere-kormány vallás- és közoktatásügyi miniszterére, az 1848–49-es szabadságharcunk vérbefojtása után távollétében halálra ítélt Horváth Mihály történetíróra, csanádi püspökre, aki 18 évi száműzetéséből hazatérve az 1867-ben megalakuló Magyar Történelmi Társulat első alelnöke, később (haláláig) annak elnöke lett.
Pontban 10 órakor, áthaladván a levéltár tiszteletet parancsoló háromhajós főbejárata alatt, kitárult előttünk a tabulárium kapuja, s Labádi Lajos igazgató úr invitálására beléptünk végre Csongrád vármegye egykori székházába, a Szentesi Levéltár több mint 120 éves neoreneszánsz stílusú épülettömbjébe. A székház bejárati csarnokának falán márvány emlék-tábla hirdeti az 1883. december 10-i átadást, s az akkor megtartott Csongrád vármegyei dísz-közgyűlést. Csongrád vármegye és Szentes város történeti értékű levéltári iratanyaga a föld-szinti és az alagsori raktárakban nyert elhelyezést. Az üdvözlő szavak után, a kutatóteremben foglaltunk helyet, ahol házigazdánk előadásából megismerhettük Csongrád vármegye és Szentes vázlatos történetét.
A Tisza által keresztül szelt rónaságon még I. István korában megszervezték Csongrád vármegyét, melyet 1075-ben említenek először oklevélben. A középkori és koraújkori levéltári anyagot elődeink a török betörésekor Fülek várába menekítették, ami itt – az 1682. évi ostrom alkalmával keletkezett tűzvészben – sajnálatosan elpusztult. A XVIII. században nehezen rendeződött Csongrád vármegye székhelyének sorsa. A török kiűzetése és a Karlócai béke megkötése után (1699), a vármegyét a tiszai katonai határőrvidékkel együtt közvetlenül Bécsből irányították, és csak 1722–23 folyamán csatolták vissza Magyarországhoz. Az újjászervezéssel egyidőben ki kellett jelölni a vármegye székhelyét, ami azonban évtizedekig váratott magára. Felsőbb helyen a Délvidék központjának számító Szeged szabad királyi város kijelölését szorgalmazták, a vármegye nemessége azonban ellenezte ezt, mivel Szeged kiváltságos helyzeténél fogva közigazgatásilag nem tartozott a megyéhez. Hosszas huzavona után 1767-ben Szegvár falura esett a választás, ahol megyeháza céljára megvásárolták a Károlyi grófok romos kastélyát. Felújítás helyett egy új, barokk stílusú épületet emeltek a kastély helyére, melyben 1776-ban kezdte meg működését a vármegyei adminisztráció. Mivel az új székház kezdettől fogva alkalmatlan volt a megyegyűlés és a megyei tisztikar befogadására, több alkalommal felmerült másik megyeszékhely kiválasztása. Az 1870-es évek elején új megyehatártervek születtek, melyek egyike Csongrádhoz csatolta volna Csanád megye egy részét, az új megye székhelyéül pedig Szegedet tette volna meg. A megye tiltakozása miatt a tervet elvetették, ám a megyeszékhely megváltoztatásának ügye ettől kezdve folyamatosan napirenden maradt. Kiélezett küzdelem indult a megye városai – Szeged, Hódmezővásárhely és Szentes – között. A vetélkedésből végül Szentes került ki győztesen. Tisza Kálmán miniszterelnök-belügyminiszter 1878. március 31-én kelt leirata értelmében Szentes a régió közigazgatási központja lett. Az új székház Makay Endre budapesti építész tervei nyomán 1883 végére elkészült. A megyei hivatalok elfoglalták új hajlékukat; az épületbe ekkor költözött be a Levéltár is.
67 évnyi regnálás után, Csongrád megye székhelyét 1950 nyarán Szentesről a szomszédos Hódmezővásárhelyre helyezték át, majd 1963-tól Szeged lett a megye székhelye. Említést érdemel, hogy 1990 óta Szeged ismét megyei jogú város lett, vagyis mégis megvalósult az a korábban mindannyiszor elvetett elképzelés, miszerint a megye székhelye a megye közigazgatási területén kívül helyezkedjen el.
A Szentesi Levéltár 1722-től 1950-ig őrzi a vármegyei közgyűlés és a főtisztviselők iratait, az egykori járások és községek, továbbá Szentes város történeti értékű dokumentumait. A közel 4000 folyóméternyi irategyüttest – a szűkös anyagi helyzet okán – mindösszesen „csak” két levéltáros és egy segédlevéltáros, továbbá a vendéglátásnál végig segédkező Csúcs Béla informatikus gondozza főállásban. A tudományos kutatások eredményeit az intézmény és a város támogatásával rendszeresen megjelentetik. Távozásunkkor a legutóbbi munkákból – így többek között a Csongrád megye évszázadai. Történelmi olvasókönyvből I–III., Szentes helyismereti kézikönyvéből, a Szentesi örökváltságról és a település címertörténetéről írt tanulmányokból – tiszteletpéldányokat kaptunk. A Levéltár segíti a szakdolgozatokat készítő diákok munkáit, mint ahogyan a rendszeresen látogató helyi tanárokat is, továbbá szívesen fogadják az érdeklődő szakkörök, civil egyesületek megkeresését is, jöjjenek azok akár a távoli fővárosból is.
A Levéltár rendkívül értékes anyaga (többek között) a más levéltárakban felsőbb utasításra megsemmisített neoabszolutista kori császári királyi megyehatósági (megyefőnöki) iratok (1849–1860) gyűjteménye.
Az iratbegyűjtés az 1990-es évektől kezdve nehézkessé vált. A megszűnő állami vállalatok új tulajdonosai inkább megsemmisítik az irataikat, mintsem hogy viseljék az azok kezelésével járó terheket, esetleg a piaci versenyhelyzet szülte bizalmatlanság okán nem szívesen adják ki az illetéktelenné tett állami közlevéltárnak. A településtörténet így e fronton csorbát szenved, megnehezítve az utókor kutatási lehetőségeit, a XX. század végén bekövetkezett rendszerváltás hiteles történetének feltárását.
Tizenegy órakor útra kelt végre a levéltár titkos zugait felfedezni induló expedíciónk. Feltárultak előttünk a hatalmas, tűzbiztos vasajtók, beengedvén minket a XVIII–XIX. századi irategyütteseket rejtő földszinti raktárakba, honnan öntöttvas csigalépcsőn ereszkedtünk alá a pince megsárgult fondjaihoz, érdekesebbnél érdekesebb iratcsomókba engedve fent is, lent is számunkra betekintést.
![](/images/szentes08.gif)
Klauzál Gábor
aláírása (1834)
A kutatóséta után következett a nap várt tetőpontja. Labádi Lajos olyan iratokat keresett ki számunkra, melyek Klauzál Gábor Csongrád megyei tevékenységéhez kötődnek. Láthattunk reformkori országgyűlési meghívót, több – Klauzál saját kezével szignózott – pozsonyi követjelentést. A forrásértékű tematikus iratok fénymásolatát a levéltár a Klauzál Gábor Társaságnak adományozta.
Az épülettömb szépen felújított első emeletére most költözik be a Koszta József Múzeum. Március 15-e tiszteletére nyitották meg Labádi Lajos rendezésében a város történetét bemutató állandó kiállításukat Szentes város évszázadai címmel, melyben külön tároló foglalkozik Klauzál Gáborral és a szentesi örökváltsággal. Klauzál Szentes város pártfogója volt az 1836-os örökváltságot követően. Emlékét a város ma is őrzi, 1906-ban utcát, míg 1994-ben általános iskolát neveztek el róla.
A múzeum folyosóján megcsodálhattuk a falon sorakozó történelmi panteont, Szentes város dicső múltja nagy alakjait megörökítő, s hajdan a közgyűlési nagytermet díszítő festmé-nyeket, köztük az országos hírnevű Vastagh György és Karlovszky Bertalan által festett Kos-suth Lajos és Deák Ferenc arcképeket, valamint Klauzál Gábor életnagyságú portréját, melyet egy szentesi festőművész, Joó Béla készített a millennium tiszteletére.
A Levéltár és a Múzeum csendje után rövid helytörténeti sétát tettünk a városban, érintve többek között a Szent Anna katolikus templomot, a Szent Miklós görög ortodox templomot, a gyönyörű, magyaros szecessziós jegyeket őrző Petőfi Szállót és Tóth József Színházat, az evangélikus templomot s végül a szemközti Luther térre „száműzött”, szemgyönyörködtető díszkutat, mely eredetileg a megyeháza előtt állt, büszkén hirdetve Zsigmondy Béla mérnök kútfúrási munkáját, mellyel Szentes – országosan harmadik városként – 1885–86-ban több mint 310 m mélyről artézi vizet nyert. Sétánk végeztével a Galéria vendéglőben ebédelve mindannyiunk megelégedésére igazi tájételeket fogyaszthattuk el.
Szentesi kirándulásunk utolsó állomásaként délután meglátogattuk a Klauzál Gábor Ál-talános Iskolát, ahol a nyári szünet ellenére Labádi Lajosné tanárnő, igazgató-helyettes ven-dégeként betekintést nyerhettünk a város "klauzálos" kisdiákjainak szentéjébe. Az iskola előtt áll Klauzál Gábor portréja, Máté István csongrádi szobrászművész alkotása, míg a bejáratnál egy üvegművessé lett volt diák - Kádár Róbert - névadót megörökítő, s az iskolának ajándé-kozott képe köszönti az alma materbe lépő, s órára igyekvő nebulókat. Az aulában Klauzál Gábor munkásságát méltató kiállítást rendeztek be.
Visszasétálva a Levéltárhoz, élményekben és új ismeretekkel gazdagodva indulhat-tunk haza, szívünkbe zárva a névadónkhoz ezernyi szállal kapcsolódó Szentest. Köszönet vendéglátóinknak: Labádi Lajos igazgatónak, Csúcs Béla informatikusnak és Labádi Lajosné tanárnőnek.
Kincses Katalin, Hódi Szabolcs – 2006. augusztus
A képekre kattintva azokat nagyobb méretben is megnézheti.
![](/images/pecset_s.gif)